- Pust dem ud, før roserne smelter. - Roser smelter ikke, far.
De her gør.
Jeg vil gerne udbringe en skål, for vores æresgæst -
- Markisen af Montisquiue.
- Må vore forretninger, forsat blomstre. - Skål.
Jeg takker jer alle og beder om den ære -
- at blive den første til at gratulere Deres underskønne datter -
- med et tegn på min hengivenhed.
Den er smuk.
Jeg er overvældet, deres nåde.
Deres nåde? Jeg havde håbet, den havde fået os længere end det.
- Lad os lege gemmeleg. - Ja, men alle skal være med.
Mændene leder efter kvinderne.
Sæt mig ned, vær sød.
Nu er vi alene.
Legen er slut.
Laura, det er tid til at komme ind.
Laura?
Albine, Francoise?
- Laura, har du set tvillingerne? - Nej, ikke siden legen begyndte.
Albine, Francoise?
- Albine, Francoise? - Jacques, tjek den vej.
- Ja, Herre. - Deres nåde, denne vej.
Jeg fortalte idioten ti gange, at han skulle have den klar.
- Vær ikke så streng ved drengen. - Jeg dræber den ubrugelige kloakrotte!
Hvad laver du? Hvorfor har du ikke...
Ja, Herre?
Jeg mener, ville De ikke være venlig, at forberede enfleuragerammerne?
Naturligvis, Herre.
Udgangsforbud? Er i gået fra forstanden?
Jasmin kan kun plukkes inden daggry, det ved vi alle sammen!
Det kan ødelægge vores handel.
Og jeres.
Tænk på, at det kan være din datter næste gang.
Udgangsforbudet er nødvendigt, men vi må også fange denne mand -
- og den eneste måde at gøre det på, er at forstå hans tanker.
- Hvad er det han vil? - Er det ikke indlysende?
- Hvad hvis jeg siger alle pigerne var urørte?
- Hvordan ved De det?
Retsmedicineren undersøgte alle pigerne, og de var alle jomfruer.
Vi regner med der ikke er nogen næste gang? Indfører vi udgangsforbudet kan vi -
- allesamme gå bankerot, over ingenting.
Så vi venter, til han dræber hvor mange? Seks, syv, otte?
Udgangsforbud! Gå venligst hjem!
- Hvad er det for noget? - Udgangsforbud, Gå venligst hjem.
Mine herrer, vi må indse, at politiet er magtesløse i denne sag.
Jeg foreslår vi spørger om hjælpe, fra Paris.
Vi må sætte os ind i hvordan denne mand tænker.
Hver eneste offer, er den rene skønhed -
- og det er ikke umiddelbart deres uskyld han er ude efter.
Som om han forsøger at samle noget.
- En samlers ambitioner. - En samler af hvad?
Deres hår?
Hvad end det er, er jeg bange for han ikke stopper, før samlingen er fuldendt.
Værsågod, næste.
Herre.
Denne mand er en dæmon, et genfærd, der ikke kan stoppes af mennesker.
Jeg foreslå vi kontakter biskoppen, sådan han kan jage ham væk.
- Hvad skulle det hjælpe? - Har De ingen tro på vor kirke?
Det her handler ikke om tro! Der er en morder derude!
Vi kan kun fange ham, ved at bruge hovedet!
Så længe kirken ikke bliver taget i brug, hører mordene ikke op.
Borgere af Grasse, hermed erklæres at denne morder...
...denne dæmon som hærger iblandt os -
- har fået straffen at blive bandlyst!
Ikke bare har dette fordærvede monster taget vores døtre fra os.
Byens unge fremtid.
Nej, han har sågar taget vores forretning fra os -
- og dermed vort levebrød. Selve vor eksistens er ført til evig mørke.
Jeg bekendtgør at dette monster...
...denne slange i paradiset...
...denne afskyelige dæmon...
...for al fremtid skal være bandlyst fra vores hellige kirke.
Som en discipel af satan...
...et monster og heksemager...
...en troldmand af værste slags.
Herre jeg beder Dig!
Lad lynet slå ned i ham.
Og må djævelen gå ned på knæ for Din storhed. Amen.
Deres højhed!
Det er et mirakel! Han er blevet fanget!
Deres højhed, han er fanget i Grenoble.
Han tilstod alt!
Halleluja!
Tak kære Gud, tak for at Du hørte vore bønner!
Amen.
Læs rapporten. Det kan umuligt være den samme mand.
Han tilstod alt, selv mordet i Grasse.
Ja, under tortur.
Se selv, han siger han gjorde det ved at kvæle dem, rive håret af og voldtage dem.
Kvinderne i Grasse døde efter et enkelt slag i baghovedet, -
- håret var forsigtigt klippet af, og ingen af dem var blevet voldtaget.
Antoine, alle er glade fordi det er slut. Lad det være.
- Far, hvad er det? - Du kommer med hjem, nu.
- Hvorfor? Jeg har det jo sjovt. - Sig mig ikke imod.
Jeg vil ikke...
Laura.
Vent Laura!
Far.
Jeg er så ked af det.
Du må syntes at jeg er en tåbelig mand.
Men prøv at forstå. Du er alt jeg har tilbage.
- Du behøver ikke at forklare, far. - Hvis der skete dig noget...
Det ved jeg, men du bliver nødt til at bekymre dig mindre om mig.
- Drøm sødt, min skat. - Drøm sødt, far.
Laura.
- Far. Hvad er der galt? - Har du åbnet vinduet?
Nej, hvorfor?
Sørg for at dette brev bliver bragt til Markisen af Montisquiu, med det samme.
Bliv på vejene mod nord, mod bjergene.
Er Hr. Richis rejst? Hvilken vej?
Nord.
- Er du sikker på det ikke var syd? - Jeg så det med mine egne øjne.
Hvorfor vil du vide det?
Jeg sagde nord!
Grenouille?
- God aften, monsieur. - God aften. Bor der andre her?
- Nej, monsieur. - Så tager jeg samtlige rum natten over.
Mig en fornøjelse, monsieur.
I morgen tidlig ved daggry, vil vi gerne eskorteres til Illdolerade.
- Det er helt øde, bortset fra... - Det ved jeg.
Så gerne, monsieur.
Det her er vores bedste rum.
Med en vidunderlig udsigt over havet.
Et øjeblik.
Meget fint.
Har De et rum ved siden af det her?
- Ja, men udsigten kan ikke sammenlignes.. - Udsigten interesserer mig ikke.
Far, vil du være sød og fortælle mig, hvad der er der sker?
Du har ikke sagt noget hele dagen. Hvorfor alt den hemmelighed?
Igår nat drømte jeg, at du var død. Myrdet, som de andre piger.
Sandheden er jeg tror stadigt, at morderen går rundt derude.
Alle hans ofre var smukke, men ingen var smukkere end dig.
Hvad end hans plan er, så er den ikke fuldbyrdet, uden dig.
Jeg har skrevet til Markisen og godkendt at han gifter sig med dig.
Indtil da, skal du vogtes over i klostret.
Alt det her, bare fordi du havde mareridt?
- Jeg har truffet min beslutning. - Jeg ved ikke engang, om jeg elsker ham.
Omstændighederne taget i betragtning, har vi ikke noget andet valg.
- Far... - Alt er arrangeret, Laura.
Rejs dig op og op med hænderne!
Hvorfor dræbte du min datter?
- Hvorfor? - Jeg havde brug for hende.
- Hvorfor dræbte du min datter? - Jeg havde bare brug for hende.
Ja så.
Men husk dette.
Jeg vil kigge på dig.
Når du er bundet til korset og de tolv slag smadrers mod din krop...
...når folkemængden bliver trætte af dine skrig og går hjem.
Da skal jeg klatre op gennem dit blod, og sætte mig ved siden af dig.
Jeg vil se dig dybt i øjnene...
...og dråbe for dråbe, lader jeg mit had flyde ind i dem...
...som brændende syre...
...til du til sidst forgår.
Lad være og skub.
Der kommer han!
Løs fangen.
Det er nok.
Før ham til henretning.
Hvad er det?
Er det ham? Kommer han nu?
Denne mand er uskyldig.
Han er uskyldig!
Det er ikke nogen mand, det er en engel!
Grenouille!
Mig narrer du ikke.
Tilgiv mig.
Min søn...
Borgerne i Grasse vågnede med en forfærdelig hovedpine.
For mange af dem var oplevelsen så træls og afskyelig, og så meget imod -
- deres moral at de fleste helt enkelt valgte -
- at slette hændelsen fra sindet.
Byrådet samledes om eftermiddagen, og en ordre lød på at -
- en politiundersøgelse straks, skulle igangsættes for at finde morderen.
Følgende dag blev Dominique Druot arresteret...
...eftersom det var i hans baghave, klæderne og håret fra ofrene blev fundet.
Efter fjorten timers tortur tilstod Druot alt.
Med det, var sagen afsluttet.
På det tidspunkt var Grenouille allerede halvvejs tilbage til Paris.
Han havde stadig parfume nok, til at fa hele verden som slaver.
Han kunne få kongen af Versailles, til at kysse sine bare fødder -
- eller skrive et duftende brev til paven og kalde sig den nye Messias.
Han kunne gøre det hele, hvis det var det han ville.
Han besad en kræft, der var stærkere end penge, terror og død.
Den uovervindelig kraft til at styre menneskehedens kærlighed.
Der var kun én ting parfumen ikke kunne gøre.
Den kunne ikke gøre ham til et person, som kunne elske og blive elsket.
Til helvede med det, tænkte han. Til helvede med det, verden og ham selv.
Den 25. juni 1766, omkring klokken 23:00 -
- trådte Grenouille ind i Paris gennem Port d' Orleans.
Som en søvngænger, drog fabriksminderne ham tilbage til det sted han blev født.
En engel.
Jeg elsker dig.
På ingen tid, var Jean-Baptiste Grenouille forsvundet fra jordens overflade.
Da de var færdige, følte de en varm, inderlig og urørt lykke.
For første gang i deres liv, troede de, at de havde gjort noget -
- uskyldigt, rent og uden for kærligheds grænser.
Herovre!